KRIGARNA från andra världskriget
SAS De brittiska hjältarna
Den 5 maj 1980.
Maskerade män stormar Irans ambassad i London inför tv kamerorna .
Deras uppgift: att befria den gisslan som irakiska terrorister har tagit.
För första gången ses det brittiska elitförbandet SAS i strid.
I huset röjde SAS varje rum genom noga planerade insatser.
På gatan spanade andra SAS män efter terrorister som försökte fly
och sökte också efter bomber som terroristerna kunde ha lagt ut.
Inom tio minuter hade gisslan räddats och alla terroristerna hade hittats.
Det var något annat än Egyptens och Libyens öknar
där SAS tog sina första steg under andra världskriget.
Men de tekniker man utvecklade under räder på flygfält och förråd
utnyttjades på Irans ambassad och under Falklandskriget 1982.
Särskilt räden mot det argentinska flygfältet på Pebble Island
och i Kuwaitkriget 199 1.
Sommaren 194 1 hade de brittiska styrkorna i Egypten kört fast.
Tidigare det året hade de drivit ut italienarna från Cyrenaica i Libyen.
Italiens 10. armé besegrades och britterna tog tiotusentals fångar.
Men Hitler skickade Erwin Rommel och Afrikakåren till italienarnas hjälp.
Rommel ödslade ingen tid. Inom sex veckor var britterna i Egypten igen .
Brittiska försök att driva ut Rommel försommaren 194 1 misslyckades
och många stridsvagnar förlorades.
Men trots en stenhård belägring höll garnisonen i Tobruk stånd.
Det 24 åriga kommandobefälet David Stirling låg på sjukhus i Alexandria .
Han repade sig efter att ha skadats i ett misslyckat fallskärmshopp.
Stirling kunde ligga och tänka på hur dödläget i Mellanöstern kunde brytas.
En av de betydande faktorerna i ökenkriget var de enorma avstånden.
Från Tripoli, Afrikakårens ankomsthamn
till britternas bas i Alexandria var det över 1 60 mil .
Det fanns få riktiga vägar och i söder fanns en öppen ökenflank.
Stirling insåg att det gjorde Rommels förrådslinjer långa och sårbara .
Det gällde även Afrikakårens flygfält och förrådsplatser.
Kommandoräder sjövägen misslyckades för att fienden var alltför vaksam.
Och brittiska medelhavsflottan hade inga båtar till landstigningar.
Dess uppgift var att hålla den ännu mäktiga italienska flottan i schack.
Flottan kämpade också för att förse Tobruk och Malta med underhåll
under ständiga flyganfall från både Italien och Nordafrika .
Stirlings lösning var små grupper som sattes in bakom fiendens linjer.
Fienden fick svårt att upptäcka dem
och de kunde skada förråd och flyg fält lika mycket som större förband .
Stirling sa att förbandet för att bli effektivt måste utbilda sitt manskap
och vara direkt underställt befälhavaren i Mellanöstern.
Stirlings styrka skulle luftlandsättas och understödja brittiska offensiver.
Stirling menade att om han skickade sitt förslag via gängse kanaler
så skulle förslaget försvinna i stabsbyråkratin .
Han beslutade därför att han måste gå direkt till ledningen.
Stirling besökte ställföreträdande stabschefen general Neil Ritchie
och gav honom en PM skriven med blyerts.
Ritchie lovade att själv visa general sir Claude Auchinleck förslaget.
Auchinleck tyckte också om idéerna
och lät Stirling rekrytera sex befäl och 60 kommandosoldater.
SAS hade sett dagens ljus.
David Stirling hade nu sin chefs godkännande för specialstyrkan .
Nu behövde han ett namn på den och han måste välja ut personal.
Överste Dudley Clark som ledde sken manövrer i området kom på namnet.
Fienden skulle tro att britterna hade en stor luftburen styrka i området.
De 66 fick namnet L Detachment, Special Air Service Brigade .
Stirling sökte män som klarade att strida långt bakom fiendens linjer.
Bland hans första rekryter fanns Jock Lewes, en naturlig organisatör.
Lewes hade stor erfarenhet efter flera räder från Tobruk.
En annan var den irländske landslags mannen i rugby Blair Paddy Ma yne
som alltid var sugen på råkurr.
Ma yne hade deltagit i fälttåget mot de vichyfranska styrkorna i S yrien .
Många av de första SAS männen hade varit gardessoldater under Stirling.
Stirling hade inte fått någon bas
så SAS fick börja med att stjäla ett nyzeeländskt förbands läger.
Efter detta rövardåd införde Stirling stenhård gardesdisciplin .
Fallskärmsutbildningen var viktig
men Stirling fick improvisera fram utrustning att träna med.
Han fick RAF att låna ut ett gammalt transportplan från vilket de hoppade.
Styrkan skulle verka långt bakom fiendens linjer
så Stirling gjorde dem till experter på tyska och italienska vapen.
Från början var man inom SAS besatta av att vara de hårdast av de hårda .
Och som Stirling senare förklarade
så skilde sig deras organisation och metoder mycket från andra förbands.
SAS grupperna skulle överleva länge bakom fiendens linjer.
Den minsta enheten i kommando trupperna var på tolv man .
Men varje SAS grupp kunde delas in i undergrupper på fyra man
och varje grupp skulle kunna operera på egen hand.
Vi var en genomstrategisk grupp.
En man kunde navigera, en annan var fullt utbildad sjukvårdare.
En tredje var specialutbildad på sprängmedel och allt slags sabotage.
Varje man i gruppen kunde lösa alla uppgifter.
Fördelen med att ha fyra man var
att ingen av dem ledde gruppen.
SAS: s emblem med den bevingade dolken ritades av sergeant Bob Tait.
Det passande mottot Den som vågar vinner var Stirlings påfund .
SAS skulle snart få visa vad de kunde i offensiven som britterna planerade.
Auchinlecks stora framstöt i form av Operation Crusader i november 194 1
skulle undsätta Tobruk garnisonen och tvinga ut Rommel från Cyrenaica .
SAS skulle två nätter före anfallet slå mot flygfält i Timimi och Gazala .
De skulle med bomber spränga så många plan som möjligt.
När de hade utfört sina anfall skulle Stirlings mannar hämtas tillbaka .
Han såg det som en idealisk uppgift för Long Range Desert Group
som hade bildats i juni 1940 som spaningsförband.
Med sitt jägarkunnande kunde LRDG via den öppna ökenflanken i söder
köra in bakom a xelmaktsstyrkornas linjer.
På samma sätt skulle de hämta SAS efter räden.
Kvällen den 16 november 1 94 1 kom SAS till ett flygfält i Egypten.
Vädret var inte bra och en sandstorm blåste upp.
Men Stirling var fast besluten att genomföra insatsen .
Fem Bomba y plan med varsin SAS grupp ombord lyfte.
Sandstormen splittrade manskapet och mycket materiel förlorades.
Räderna mot flygfältet fick avbrytas. Bara tre av fem grupper nådde målet.
Återstående 34 man togs tillfånga .
En LRDG patrull hämtade de andra och körde dem till en oas vid Jalo
bakom fiendens linjer, men långt ute i öknen, där de slickade såren .
Stirling återvände till Kairo och var rädd att SAS nu måste upplösas.
Men den brittiska staben hade fullt upp med mer brådskande problem .
Det gav SAS en ny chans att visa vad man kunde.
För morgonen den 18 november 194 1 när SAS väntade på LRDG
hade britternas anfall mot Erwin Rommel och hans styrkor börjat.
Det gick inte helt som planerat.
Britterna utkämpade hårda pansarslag med svåra förluster på bägge sidor.
Rommel skapade också förvirring med ett anfall mot brittiska förråd.
Men han hade dåligt med bränsle och tvingades dra sig tillbaka .
Auchinleck såg en chans att bryta belägringen av Tobruk och anföll .
Denys Reids pansarkolonn mötte Stirling och SAS männen vid Jalo.
Reid fick order om att gå norrut och delta i huvudanfallet vid Benghazi .
Han bad Stirling anfalla flygfältet vid Agedabia .
Stirling anföll även flygfälten vid El Agheila, Sirte och Tamet.
LRDG skulle köra ut SAS till deras mål.
Paddy Mayne och hans grupp kom in vid Sirte utan att upptäckas
och lyckades förstöra inte mindre än 3 7 plan .
När bomberna var slut slet Paddy ut instrumentpanelen i ett plan.
SAS lyckades också förstöra ett antal plan vid El Agheila .
Stirling stoppades av minor vid Tamet och Lewes såg inga plan vid Agedabia .
Anfallet bröt belägringen av Tobruk och Rommel lämnade Cyrenaica .
Uppmuntrad av de lyckade räderna mot flygfälten under Reids anfall
drog Stirling igång nya anfall mot tysk italienska flygfält under julen.
Men ingen av SAS grupperna kom förbi det tysk italienska försvaret.
Och LRDG patrullen som Jock Lewes opererade med
anfölls av italienskt flyg.
Lewes, som Stirling betraktade som sin högra hand, dödades.
Rommel drevs in i Tripolitania och Stirling återvände till Kairo
och fick Auchinlecks stöd för att rekrytera mer folk.
Bland dessa fanns en skvadron Fria Franska under major Bergé.
Och det unga befälet Fitzroy Maclean från Cameron Highlanders
som senare ledde militärdelegationen som sändes till Tito i Jugoslavien .
22 januari 194 2 slog Rommel till igen och drev bak britterna till Gazala .
Under reträtten anföll SAS hamnen i Benghazi och närliggande flygfält.
Räderna gick si och så .
I Benina fanns inga plan, Slonta var välförsvarat, ett förstördes i Barce.
Flygfältet vid Berka hittades inte, men Paddy anföll ett i närheten.
Rommel anföll igen i slutet av maj och drev in britterna i Egypten igen .
Malta kunde åter anfallas från baser i Nordafrika, Italien och Grekland.
SAS fick i uppgift att anfalla dessa flygfält
och ett på Kreta, en uppgift som tilldelades Fria
Anfallen gjordes i mitten av juni och gick både bra och dåligt.
SAS hade trots detta visat sig vara ett värdefullt vapen i ökenkriget.
Fienden visste att de fanns
och bevakningen skärptes alltmer på flygfält och förrådsplatser.
Engelska 8. armén hade nu fallit tillbaka till El Alamein linjen .
Det var sista försvarslinjen före Suezkanalen
för södra flanken var inte öppen, utan vilade på Qattara sänkan
under en brant sluttning och därför nästan oframkomlig med fordon .
Britterna stoppade Rommel, men kunde inte driva tillbaka honom .
Under striderna sökte Stirling sätt att öka SAS : s effektivitet på .
I regel skulle räderna göras under månlösa nätter varje månad .
Sedan hämtades SAS männen till basen av Long Range Desert Group.
Stirling insåg att det ödslade tid .
Om de kunde ligga ute i öknen i flera veckor kunde de göra fler räder.
Men för att göra det behövde SAS egna fordon .
Stirling hade en avskalad Ford tegelstenskärra, hans Blitz Buggy.
Han målade den grå så att den liknade en tysk stabsbil .
Han lyckades skaffa Willys jeepar som sänts till Mellanöstern av USA.
De hade utmärkta terrängegenskaper.
De byggdes om, vissa fick dubbla Vickers K kulsprutor.
Andra fick ännu tyngre beväpning : En halvtums Browningkulspruta
och en enkel Vickers K fram och dubbla Vickers baktill på jeepen .
Stirling ville anfalla planen med kulsprutor utan att kliva ur bilarna .
Chassit förstärktes också och extra bränsletankar monterades.
En vattenkylare installerades i fronten .
När ändringarna var klara var SAS stridsklart igen .
SAS skulle anfalla framskjutna baser och stödja anfallet vid El Alamein.
Stirling och hans män smög runt på ökenflanken
och tog sig fram längs Qattara sänkans branta sluttning.
De mötte sen en LRDG patrull som skulle föra dem till målen.
En grupp ledd av Stirling och Ma yne anföll flygfältet vid Bagush .
De körde mellan planen och pepprade dem med sina kulsprutor
som var laddade med brand , spräng och spårljusprojektiler.
Överraskningen var så stor att inte ett skott avfyrades mot dem .
De andra grupperna stötte på vakter, men lyckades ändå slå ut några plan.
I juli 1 94 2 anföll Stirlings jeepar på Sidi Haneish flygfältet vid Fuqa .
40 plan förstördes. SAS: s nya taktik fungerade tydligen.
Efter de lyckade räderna mot Rommels styrkor vid El Alamein
skickades SAS till basen i Kabrit i Egypten .
Staben hade möblerats om rejält
efter ett besök i augusti av premiärminister Winston Churchill.
Han bytte en trött Auchinleck mot general sir Harold Alexander.
General Bernard Montgomery fick befälet över 8. armén.
Stirling fruktade att SAS som en följd därav skulle mista sitt oberoende.
Men han lyckades övertala Churchill att stärka SAS för fler räder.
Förbandets framtid var säkrad.
Stirling skulle anfalla Benghazi hamn och skära av Rommels förrådslinje.
Han hade en framskjuten bas i Kufra i södra Libyen som LRDG använde.
Härifrån anföll de den 4 september. Anfallet var rena katastrofen .
Det skulle äga rum i skydd av ett allierat flyganfall mot hamnen.
Men SAS männen var sena och anfallet var nästan slut när de kom.
Garnisonen var i full beredskap och en hård eldstrid bröt ut
då minst en jeep började brinna .
SAS tvingades retirera och i två dar anfölls de flera gånger från luften .
2 5 fordon förstördes.
De övriga nådde Jalo, där de hittade bränsle nog för resan hem till Kufra .
Men SAS fick inte skulden för det.
Och i september 1 94 2 blev L Detachment 1 . SAS regementet
med fyra stridsskvadroner. Stirling befordrades till överstelöjtnant.
Montgomery planerade en offensiv vid El Alamein.
SAS: s uppgift skulle bli att anfalla Rommels sambandslinjer.
Under hela slaget vid El Alamein och jakten på Rommel som sen följde
gjorde SAS en rad räder från Kufra mot fiendens sambandslinjer.
David Silitoe var inblandad i en slående incident.
Under ett anfall mot järnvägen vid Sidi Barrani slogs Sillitoes bil ut
och han stod ensam med en vattenflaska och en kompass.
Han började gå mot sitt förband och gick 3 2 mil på åtta dagar
innan han plockades upp av en SAS patrull.
Såna händelser offentliggjordes inte för att SAS ville skydda förbandet.
Men rykten om SAS männens insatser och seghet spred sig i 8. armén .
Jakten på Rommel i Libyen fortsatte och ett nytt fälttåg inleddes i väst.
8 november 194 2 landsteg britter och amerikaner i Franska Nordvästafrika .
De besegrade snabbt vichystyrkorna
och Marocko och Algeriet var allierad mark.
De allierade gick in i Tunisien mot hastigt insatta europeiska förband .
Hoppet om att snabbt ta Tunisien grusades
och de allierade stred i väster när Montgomery närmade sig österifrån .
SAS började nu operera i Tunisien
och anföll Rommels förrådslinjer när han drog sig ur grannlandet Libyen .
Men katastrofen slog till .
Stirling och hans grupp låg och tryckte när de omringades av tyskar.
Efter en eldstrid lyckades några fly, men David Stirling togs tillfånga .
Spökmajoren som tyskarna kallade honom var så beryktad
att han sattes i rymningssäkra Colditz, där han satt kriget ut.
Förlusten av SAS: s grundare David Stirling var ett hårt slag .
Men förbandets framgångar och värdet av räderna mot tyskar och italienare
innebar att ingen ifrågasatte om SAS skulle fortsätta sina insatser.
Fälttåget i Tunisien fortsatte in i 1 943
och a xelmaktsstyrkorna pressades hårt
och tillfångatagandet av Stirling ledde till en omorganisation av SAS.
SAS delades i två .
En del var Special Boat Squadron, SBS, under earl Jellicoe
son till engelska flottans befälhavare under Skagerrackslaget 19 16.
Paddy Mayne tog befälet över Special Raiding Squadron, SRS.
Bland de nya i Jellicoes SBS fanns löjtnant Anders Lassen
en dansk sjöman som kom till England i slutet av 1 940.
Han gick med i en hemlig kommando styrka, Small Scale Raiding Force
och utmärkte sig under flera räder över Kanalen . Nu hamnade han i SBS.
De allierade gick över Medelhavet. Sicilien invaderades den 10 juli .
Ma ynes SRS skulle ta ett italienskt kustartilleribatteri före anfallet.
De gjorde det och tog sen ett batteri till.
Två dygn senare gick SRS iland igen och tog staden Augusta
som de höll tills huvudstyrkan kom.
Det nya 2. SAS regementet deltog också i invasionen av Sicilien.
Förbandet hade bildats i Nordväst afrika av David Stirlings bror Bill .
En tropp i 2. SAS regementet skulle ta en viktig fyr på Dagen D.
Det gick lätt fyren var oförsvarad.
En annan tropp släpptes ner i små grupper för att störa fiendesamband
som ju var SAS: s ursprungsuppgift.
Men manskapet skingrades och många hade inte varit i strid förut.
Man åstadkom mycket lite.
I september 1 943 understödde SRS Montgomerys landstigning i Italien
genom att ta staden Bagnara och sedan hålla den i tre dagar.
Sen följde en mer invecklad insats.
Paddy Maynes män och två kommando grupper gick iland vid Termoli.
Samtidigt gick delar av 2. SAS i land vid Taranto ledda av Roy Farran
en veteran från pansarslagen i öknen och striderna på Kreta .
Farran körde norrut med sina jeepar och mötte Mayne vid Termoli.
De och kommandogrupperna höll sedan hamnen .
Operationerna visade att SAS kunde samverka med konventionella förband.
När detta skedde släpptes två 2. SAS grupper ner i norra Italien
för att skära av järnvägar i Operation Speedwell .
SAS männen sprängde flera broar och viadukter och gick över bergen
till de allierade linjerna i söder.
SAS: s fortsatte operera i januari 1 944
när man understödde en överflygling av den starka tyska Gustav linjen .
De allierade landsteg vid Anzio, sydväst om Rom . Andra SAS grupper
släpptes bakom fiendens linjer för att slå ut tyskt samband i området.
Det båtade föga
då de allierade inte tog chansen att snabbt rycka fram in i landet
och tyskarna kunde stänga in brohuvudet.
När SAS slogs i Italien hade Jellicoe och SBS fullt upp i Egeiska havet.
De tog sig ofta över på fiskebåtar.
I en av få filmade SAS insatser
utnyttjade SBS den italienska kapitulationen i september 1943
för att landstiga på öar i Tolvöarna
och fick över italienarna där på de allierades sida .
Britterna hade inte manskap nog för att försvara öarna .
Tyskarna anföll dem och tog tillbaka ö efter ö första halvåret 1 944.
SBS led förluster under anfallen, men fortsatte räderna i Egeiska havet.
Våren 1 944 förstärktes SAS till en brigads storlek
och samlades i England för att göras klar för invasionen i Frankrike.
SRS blev 1. SAS regementet och 2. SAS hämtades från Italien i mars.
Fransk skvadronen och två fallskärms bataljoner blev 3. och 4. SAS.
Med ett belgiskt fallskärmskompani som 5. SAS
var Special Air Service nu 2 500 man stark.
De skulle släppas ner i Frankrike
och där med den franska maquisen slå ut tyskt samband.
De första SAS grupperna sattes in de tidiga morgontimmarna Dagen D.
Skogarna i området var utmärkt skydd för SAS grupperna och deras jeepar.
Utifrån underrättelser från maquisen anföll SAS patrullerna tyska baser.
En favorittaktik var att köra fort genom tyskockuperade byar
och beskjuta hus som användes för inkvartering eller som förråd.
Räderna uppehöll tyska styrkor som annars hade försvarat Normandie.
En grupp fick uppgiften att mörda Rommel på staben i norra Frankrike.
De släpptes ner den 2 5 juli
utan att veta att Rommel svårt skadad hade förts till Tyskland .
Tyskarna svarade genom att söka igenom skogarna som SAS gömde sig i .
Ibland ertappades SAS grupper
och fick då utkämpa desperata reträttstrider för att komma undan.
En grupp på 35 SAS soldater vid Poitiers omringades helt i juli 1 944.
Nästan alla som överlevde eldstriden som följde togs till fånga .
En sårad SAS man slogs ihjäl med gevärskolvar
och 30 andra i sällskap med en amerikansk pilot sköts ihjäl.
Trots sådana katastrofer
var SAS : s räder i Frankrike viktiga för att störa tyskarnas bakre linjer
och hjälpa de allierade att bryta sig ut från Normandie och avancera .
Men när Frankrike befriats minskade behovet av djupräder på fiendemark
då den allierade framryckningen nu sinkades av utdragna förrådslinjer.
Vissa i militärledningen ansåg att SAS nu hade spelat ut sin roll.
För att skingra allt tvivel återvände en SAS grupp till Italien hösten 44.
Där fanns mer utrymme för deras räder
och små grupper släpptes ner i norr för att hjälpa partisanerna .
SAS männen hjälpte till vid anfall, trots att tyskarna hämnades hårt.
SBS var med om något roligare i slutet av 1 944
när de deltog i befrielsen av det grekiska fastlandet.
Men trots försöken att finna uppgifter för förbandet
såg SAS: s framtid i början av 1945 dyster ut.
En skvadron skulle verka mot agenter i Tyskland och jaga krigsförbrytare.
1 . och 2. SAS öronmärktes för befrielsen av Norge
men man skulle inte anfalla tyskarna där förrän Tyskland hade intagits.
Fram till dess verkade det inte finnas mycket för SAS att göra .
I mars 1 94 5 tog överste Mike Calvert befälet över SAS brigaden .
Han var chindit veteran från Burma och därför expert på djupräder
och han talade sig varm för sitt nya förband .
Han ordnade så att de fick leda 2 1 . armégruppens offensiv från Rhen.
Fem skvadroner agerade skyddsstyrka åt kanadensiska och engelska förband.
De sårbara SAS jeeparna var utsatta i eldöverfall och många gick åt.
Under ett sådant överfall utkämpade Paddy Mayne sin sista strid i kriget.
Han undsatte en överfallen patrull och tvingade tyskarna att retirera .
Det gav Ma yne hans fjärde Distinguished Service Order.
SAS: s jeep patruller nådde till slut den tyska flottbasen i Kiel.
De såg ödeläggelsen efter allierade bombningar av hamnen och båtarna .
Andra SAS patruller svepte österut och norrut i krigets slutskede.
SBS deltog i den sista allierade offensiven i Italien i april 1 94 5.
Anders Lassen var nu major och gjorde räder vid Comacchio sjön.
För en räd tilldelades han SAS: s enda viktoriakors
för att han täckte sina mäns reträtt under tung eldgivning tills han dog .
Lassen hade redan tre medaljer och sörjdes av alla som känt honom .
I krigsslutet sändes 1 . och 2. SAS, brigadstaben och fallskärmsstyrkor
som planerat till Norge för att avväpna de tyska styrkorna där.
Trots deras kunnande såg man ingen roll för SAS i armén efter kriget.
Och i slutet av 1 94 5 hade förbandet upplösts helt.
Men historien slutar inte så .
SAS återuppstod under det tolvåriga kriget mot kommunisterna i Mala ysia .
För att verka på djupet tog man fram metoder för fallskärmshopp i djungel .
Efterföljande krig förde SAS till södra Arabien
där man stödde sultanen av Oman i kampen mot marxistiska upprorsmän .
SAS utbildade stammedlemmarna där och ledde dem i strid mot rebellerna .
Under Falklandskriget 1982 utförde SAS en operation
som kändes igen av de SAS män som var med i Nordafrika 40 år tidigare.
Det var den mycket lyckade räden på flygfältet på Pebble Island
innan britterna landsteg på East Falkland .
SAS överrumplade argentinarna
och förstörde sex Puccara , fyra Turbo Mentor och ett Skyvan plan .
Efter räden hade Argentina inget flyg att anfalla landstigningsstyrkan med.
Tio år senare var SAS åter i öknen och verkade på djupet på fiendemark.
Det här gången i Irak under Kuwaitkriget 1991.
Precis som i striderna 50 år tidigare då SAS vann sina sporrar
störde man ut irakiskt samband med hjälp av Land Rovers och helikoptrar.
SAS jagade Scud ramper som Saddam Hussein hotade grannländerna med.
Sedan 1945 har SAS åtagit sig många olika nya roller
särskilt inom terroristbekämpning i Nordirland
där man utförde många hemliga spaningsinsatser och eldöverfall .
SAS värnar om de ideal som Stirling och andra jobbade fram i Nordafrika .
SAS männen bär fortfarande stolt den beige baskern med bevingad dolk.
Många söker till regementet, men bara ett fåtal sökande antas.
Förbandets insatser har nästan alltid gjorts i största hemlighet.
Räden mot den iranska ambassaden är enda gången då en insats filmats.
SAS lever framförallt upp till det motto
som David Stirling myntade i öknen 1941 : Den som vågar vinner.